Navdihnjeno z resnično zgodbo
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Si jo kupila? –Ja.
In zdaj je najina last?
Krasna je. –Kajne?
Kaj sem rekla? Kamin, vzidano tukaj.
Jo res hočeš dati sestri?
Če prodava obnovljeno, zasluživa sto jurjev.
To je to? –Ja. Pridita.
Uro prej sem šel iz službe, da vidim to luknjo?
Saj vsi vohamo, ne? –Smrdi po scalini.
Prav. Ne ustreza. Pojdimo.
Daj, no. Predstavljajta si. Francosko okno na vrt.
Premaknemo stopnice, podremo te stene in odpremo do kuhinje.
Tu v kotu je krasen vitraž. Ogrodje je dobro.
In kdaj dava 12 jurjev za popravilo gnilih temeljev?
Očitno ni zanju. Obnoviva in prodajva.
Čez cesto je park. In šole tukaj so odlične, če dobiš otroka.
Ko! Oprosti, Kimmy. Ko boš imela otroka.
Imela ga bova. Imela bova otroka.
Vidiš? To je razglašanje vesolju.
Včasih se vesolju zdi smešno, če prej zapravim 26.000 $ za IVF.
Kreten si. –Šalim se.
Če je tako super, zakaj se vidva ne vselita?
Kaj jima bo pet sob in park?
Očitno ne bosta imela otrok.
Poglej ju. Ni jima treba polniti čustvenih lukenj. Saj midva …
Utihni, Russ. Kakšen izraz je bil pa to? –Kateri izraz?
Rekel je, da ne bosta imela otrok, in ti si naredila grimaso.
Zakaj grimasa? –Pogledala si me, da bi me vključila.
Nisem. –Si.
Ni bila grimasa. –Zakuhala sva težave.
Ni težav. –Morda celo prepir.
Ni prepira, ni težav. –Pojdiva.
Mojbog. Zdaj bosta imela otroke, kajne?
Ne! Kaj? Ne vem. Kaj?
Vedno moraš zmagati.
Pomahala mi boš s svojo popolno maternico.
Kako veš, da je popolna? Nisva še poskusila. Ne vem, ali lahko zanosim.
Seveda je popolna, saj je tvoja.
Kimmy. –Najbrž ima usnjeno notranjost!
Prosim te. Saj si komaj prišla.
Oprosti, Petey. Lepo se kregajta. –Se vidiva.
Nisem naredila grimase. –Zdaj jo delaš.
Nobene grimase ni. Ti jo delaš.
Morda sem naredila grimaso.
Da je rekel, da ne bova imela otrok … Je to res?
Nehal sem omenjati, ker si vsakič rekla, da ni pravi čas.
Vem, a sva bila vedno brez denarja. In skušala spraviti posel v tek.
Letos sva preprodala pet hiš, jaz pa začenjam zavračati delo.
Od nekdaj sem hotela biti mama.
Pripravljena sem. –Zdaj si pripravljena
in ko bo 16-letnik, bom tak star oče kot ata Briana Hendricksona.
Ej, ata. –Kaj bo, sine?
G. Hendrickson, dolga!
Ata?
Ubil si mi ata!
Ata, zbudi se.
Nisi ubil g. Hendricksona.
In nisi tako star. –Idejo imam.
Posvojiva petletnika. Tako bo, kot bi začel pri 36 letih.
Glej, da bo naravnost. –Preveč razmišljaš.
Moji otroci niso bili načrtovani.
Otroci pridejo, pa pogruntaš. Mala malca.
Koliko jih imaš zdaj? –Četrti je na poti.
Otroci niso težavni.
Če se le družiš z njimi, so zadovoljni.
Predvsem pa se morajo razumeti vse mame.
Meatball! Ej, mali.
Si me pogrešal? Priden. Si me pogrešal? Jaz tudi tebe.
Priden si. Ej, EI! Imam vzorce krp, ki si jih hotela za kuhinjo.
Si v redu?
Kaj pa je?
Nič. Razmišljam, kaj si rekel o posvojitvi petletnika.
To sem rekel? –Ja.
Šalil sem se.
Vem. A mi je dalo misliti. Toliko otrok je v reji.
Kar naprej se selijo in nimajo nikogar. In to je tako žalostno.
Ta agencija za posvojitve ima kmalu predstavitev.
Ne kaži mi tega. Nočem videti obrazkov.
Mi hočeš streti srce? Komaj sem prišel.
Ellie, rejniki so res posebni.
Prostovoljno delajo, tudi ko ni praznik.
Midva pa niti na praznike ne. –Kaj, če bi prišlo do katastrofe?
Z umazano bombo? –Karkoli.
In bi se na najinem pragu znašel otrok.
Ga bova zavrnila, ker nisva dovolj posebna?
Odvisno. Veliko dejavnikov vpliva.
Zaloga hrane. Doseg eksplozije.
Ne moreš iz bežne pripombe narediti nore življenjske odločitve.
Šalil sem se.
Ja.
Vem, samo …
Prav imaš. Ne smem te siliti v nekaj, česar nočeš.
Lepa misel pač.
Lahko noč.
Takih šal ne bom več stresal.
Prav?
Bi gledala "Fixer Upper"?
Prav. Ljubim te. –Ljubim te.
Mojbog.
EMILY, 8 LET
"Da bi imeli psa ali muco."
ASHLEY, 15 LET
"Rada bi šla taborit z njimi."
GRAYSON, 9 LET
"Katerikoli starši, ki bi mi prisluhnili."
ELEANOR, 15 LET
"Če bi imela družino, ne bi menjavala šol."
KATE, 4 LET
Ni pošteno. To ni …
Ej.
Ne kupuj več pita čipsa. Preveč pikanten je. Iz nosa mi teče.
Več kot pol milijona otrok je v reji.
Sistem je preobremenjen. Ne potrebuje še več otrok.
Da otroka odvzamejo, mora biti zelo hudo.
Običajno vključuje zlorabo ali hudo zanemarjanje.
Številni otroci životarijo v sistemu,
če jim ne pomaga čudovita družina, kot je vaša.
Pomagala bova. Takoj vzameva enega.
Krasno. Grem pogledat, kaj imamo na zalogi.
Seveda se šali. Nimamo zaloge …
In ti to veš.
Imamo pa 8-tedenski tečaj za rejnike, s katerim dobite potrdilo.
Potem lahko skrbite za otroke, dokler niso primerni za posvojitev.
Vendar ne bo lahko.
Ti otroci bodo preizkušali vašo voljo
in vaš odnos ter pritiskali gumbe, za katere sploh vedeli niste.
Že zdaj vidim, da vsem ne bo uspelo.
Mislim, da ta skupina ima moč, da se sooči z neprijetnimi …
Oprostite.
Odhajate? Prav. Hvala. Adijo.
Jaz sem kriva. –Seveda si.
In o tem sva že govorili.
To je težava. –Res je.
Dobro. Povejte svoje ime in kakšne otroke bi radi.
Živjo.
Sva Dana in Dirk McCann.
Gospod naju je pripeljal sem, da posvojiva fantka. Ali punčko.
Ja, Glavni nama je dal tako veliko.
In to bi rada delila z otrokom, ki potrebuje dom.
Kaj pa tukaj? –Jaz sem David, to pa je moja žena Jessie.
Že tri leta se trudiva za otroka. –Ampak kljub vsemu, kar narediva,
ne morem …
Oprostite. Lahko nadaljuje kdo drug? –Že dobro.
Jaz sem Kit, to pa je Michael.
Tudi midva poskušava spočeti praktično od prvega srečanja, kajne?
Tako je. Ampak nimava sreče.
Rada bi do 9 let starega otroka. Spol in etnija nista važna.
Pozdravljeni. Sem October Ross Jennings.
In rada bi bila samska mama športno nadarjenega najstnika,
ki mu lahko pomagam doseči štipendijo Prve lige.
Najraje Afroameričana.
Kot v filmu "Zgodba o prvaku", ne? Krasno.
Ljubica, ne šali se.
Se niste šalili?
Oprostite. Tako sem mislila zaradi šale obeh gejev o spočetju … Kajne?
To se zgodi v "Zgodbi o prvaku" …
Nisem je videla. Vi ste na vrsti.
Samo ne govorite več z mano. –Ja, ubrisana je.
Zelo mi je žal. Grozno mi je.
Ime mi je Ellie. Živjo.
To je moj mož Pete.
Nisem čisto prepričan o tem.
Razumem pa. Posvojila sva psa. Noro rada ga imava …
Ne primerjaj otrok s psi. –Saj jih ne.
Ampak včasih je bil pes iz zavetišča sramota, zdaj jih pa vsi hočejo.
Ne reci zavetišče ali pes.
Ne, saj nisem …
Vse to je malce strašljivo.
Če bi jim rekli rešeni otroci namesto rejenci,
bi bilo več zanimanja in ljudje ne bi odhajali s tečaja.
Koristilo bi vašemu programu. –Pete! Nehaj.
Samo pravim … Prav.
Naša današnja govornica Brenda Fernandez in njeni starši.
Pozdravimo jih.
Hvala.
Živjo.
Ko sem imela osem let,
sta mama in njen fant sklenila,
da bi bilo pametno v garaži izdelovati meto.
Jaz sem morala mamila dostavljati.
Zlorabljala sta me telesno, njuni kupci pa spolno.
Ko sem imela 11 let, je garažo razneslo, mene pa so dali v sistem.
Selila sem se od enega rejnika k drugemu. Kmalu sem imela 14 let.
Nihče noče najstnice in polnoletna bi morala oditi.
Več kot pol otrok, ki do 18. leta niso posvojeni, v dveh letih
postanejo brezdomci, narkomani, zaporniki, ali pa umrejo.
To je čakalo mene.
Začela bi odraslo življenje,
a brez družine, ki bi mi pomagala izbrati kolidž,
h kateri bi šla med počitnicami,
kateri bi jokala, ko bi me prvi fant pustil.
Potem pa sta prišla ta dva zelo posebna človeka.
Pa jima nisem olajšala dela.
A naj sem ju še tako odrivala,
sta bila vedno tam z malico in prevozom.
Hvala vama.
Pridi sem, očka! Ti tudi, mama.
Oprostite za tisto s filmom. Obožujem ga!
Adijo, Brenda. Odlično opravljeno.
Kit, kolega.
Dirk! Se vidimo na tečaju. Adijo.
Zdaj misliš, da sva dovolj posebna? –Mogoče.
To delava. Vidiva potencial stvari in jih popraviva. Kot onadva.
Punco sta našla zdelano,
pa sta jo na novo prepleskala, snela čustveni zanič strop
in dala nov pult v obliki ljubezni ali samozavesti.
Vem, da ni hiša,
kot sem rekel tisto o psu, mislim pa, da sva idealna za to.
Res ni hiša. –Saj to sem rekel. Me poslušaš?
Ja. –Navdušen sem. Si ti?
Skrbi me, ker misliš, da bo lažje, kot v resnici je.
Kaj? Saj ne. –O, ja.
Ideja je bila tvoja. Jaz sem navdušen, ti pa ne?
Saj sem navdušena. –Ni videti.
V takem ključnem trenutku moraš biti navdušena.
Norost bova naredila. Si slišala? Česa tako sijajnega pa še ne.
Vem! –Daj, kavbojka, zavriskaj.
Slabo. Dajmo! Glasneje. Bolj noro. Daj.
Daj! Mama boš.
Tečaj Rejništva 8–Tedenski Učni Načrt
Dodaj balon. –Dobro, sedite. Čas je potekel.
To so vaši fantazijski otroci.
Niso pravi.
Daj, Jessie! Izgubljaš jo.
Pete, Pete, tik-tak, mišičnjak.
To ga ne bo oživilo po arašidih, ki si mu jih dal.
Pravi otroci so drugačni. –Ne morete jih izbrisati.
Dobro delaš, Michael.
Dobro, October, konec je. Tvoj je mrtev.
Vse tam?
Čas je, da izbrišemo te ideale.
Samo še malo. Še malo. –Prav.
Hvala. Hvala.
ČESTITAM CERTIFICIRANI REJNIKI
Dobro. Predstavljajte si,
da imate dobro novo službo.
Dali so vam veliko pisarno.
Imajo telovadnico in aparat za ledeni jogurt.
Obožujem ledeni jogurt.
Vi pa veste, da niste kvalificirani.
Globoko v srcu veste, da niste dovolj dobri
in da vas bodo odpustili,
kot so vas iz prejšnjih treh služb.
Ali pa boste dali odpoved, da boste imeli nadzor.
Morda boste prevrnili prekleti aparat za jogurt in odkorakali.
Naj pojasnim,
Karen ne zagovarja vandalizma na delovnem mestu.
Reči hočem, da je enako
za brezdomnega otroka,
ki ve, da ga nočete.
Le da ne žaluje za izgubljeno službo,
ampak izgublja vezi z vsem in vsakim.
Ena vez, ki lahko ostane,
je med sorojenci.
Včasih se sorojenci lažje prilagodijo,
ker tega ne preživljajo sami.
Razmislite, ali bi nadgradili na komplet sorojencev.
Dirk?
Bi razmislil o sorojencih?
Velikemu bi bilo morda všeč.
Ja, res. Morala bi …
Molila bi o tem.
Molila bi.
Veliki vama ne bi dal več, kot zmoreta.
Ne strinjam se.
Posvojitveni Sejem
Pete! Ellie! Prišla sta. –Živjo.
Vpišita se, vzemita obrazec
in zapišita ime vsakega otroka, ki vaju zanima.
Res? Tako to gre?
Ja, lahko se zdi kot nakup otroka.
Čudno je,
ampak okrožje lahko tako hitro najde ustrezne otroke in starše.
Poglej tiste velike otroke.
Srce me boli. Večina noče imeti opravka z najstniki.
Če bi vidva našla prostor za starejšega otroka …
Mislim, da ne.
Žal mi je. Grozna sva. –Nista grozna.
Zdaj pa pojdita poiskat svojo družino.
Kako čudno.
Če v parku ogovoriš neznanega otroka, te aretirajo.
Zdaj pa to spodbujajo? –Saj vem.
Ta malček je sam. Bi ga pozdravila? –Prav.
Pardon. Oprostite. Zaseden je. Oprostite.
Samo po priboljške sva šla. Stran.
Ej! Pardon! Pazite!
Dobro. Ni važno. Hvala.
Vzameš in poskusiš zadeti usta. –Skoraj. Bi poskusila?
Lepo te je bilo spoznati.
To. Izvleci.
Počakati moraš, da boš na vrsti.
Žal mi je. –Pojdiva.
Pete. Ellie. Kako gre?
No, ja, čudno je. –Ja, te zadeve znajo biti nerodne.
Vaju kateri od otrok bolj zanima?
Srečala sva eno punčko. Sama je bila. Zelo prisrčna, malce zadržana.
Kot bi imela okrog sebe zid.
Majhna za svoja leta. Fetalni alkohol ali podobno.
Videl sem jo … Tam je. Tista žalostna s kitkami.
Kot bi bila pol življenja priklenjena na radiator.
Moja hči je.
Radiatorka? –Kaj?
Ja, moja hči je.
Zelo mi je žal. –Ni treba. Zelo sem ponosna nanjo.
Stran od drugih pa sedi zato, ker ima družino.
Zelo srečno družino.
In med nosečnostjo nisem pila, pa tudi radiatorjev nimam.
Seveda. Morali bi biti ponosni. –Saj sem.
Naveličal sem se jih gledati. K vragu s tem. Tja grem.
Pete!
Pete, kaj delaš? –Poglej jih.
Izogibajo se jih, kot bi bili pomazani z drekom.
Samo pozdravil jih bom. –Ej, srček. Pete, počakaj.
Grozno je, vendar so najstniki. Drogirajo se in masturbirajo
in gledajo igranje videoiger. Tega ne obvladava.
Samo pozdravil jih bom. –Vem. Ne bi smela.
Pardon? Živjo. –Živjo.
Toliko, da vesta, slišimo vaju.
Pomazani z drekom, masturbirajo itd.
Cenimo skrb, a pomilovanje ni potrebno. Vsi vemo, kako to gre.
Kar pojdita. Že v redu.
Pojdita k otročkom in ne mislita več na to. Prav?
Lep dan želim. Hvala. Adijo.
Pa sta le šla in si našla najstnico.
Bežno srečanje. –Močan vtis je naredila.
Ja, Lizzy je krasna. V šoli ji gre zelo dobro.
Pridita.
V sistem je prišla pred štirimi leti pri enajstih.
Prepričevali smo jo, da je sprejela možnost posvojitve. Njena mati …
Je zažgala hišo s pipo kreka. –Hotela sem reči …
Preden sem zinila resnico?
Preden si vskočila. Njena mama je veliko obljubljala,
pa ničesar izpolnila. –In kje je mama zdaj?
Najbrž v oranžnem pajacu prodaja čike na dvorišču.
Gotovo ne.
Lizzyjini mami se res izteka kazen v okrožni ječi.
No, kdo je imel prav? –Ti.
Kaže, da več kot dve leti ni zahtevala vrnitve otrok
ali jih poiskala.
Kot da je ni. –Grozno. Kaj pa oče?
Kaj pa govorite? Oče?
Zganjate komedijo, Pete?
Karen, veliko očetov se je izkazalo,
tu pa ne vemo, kdo so biološki očetje.
Lizzyjina mama je produkt sistema.
Še zase ne zna skrbeti, kaj šele za tri otroke.
Tri? Tri otroke? –Ja, tri.
Da. –Hkrati?
Lizzy ima mlajša sorojenca, Juana in Lito.
Čakajte. Tri otroke bi imela?
Mogoče dva, treh pa ne zmoreva.
Hotela sva spoznati … O, marička.
Zakaj sta nama ju pokazali? –Trapa ste.
Zakaj ste ju pokazali? Tako srčkana sta. To ni prav.
Ne bova olepševali.
Lita je divja in razgrajaška,
Juan zna biti občutljiv in čustven,
Lizzy pa ima močno voljo in ne zaupa zlahka.
Ji lahko zamerite? –Ne.
A tega ne bi priporočili, če ne bi bili prepričani,
da se lahko v urejenem okolju in z ljubeznijo ti otroci razcvetijo.
In radi bi jih vzeli sedanjim rejnikom.
Muskiejeva bosta ob dohodek. –Prosim te.
Večina naših rejnikov je krasnih.
Eni pa to počnejo za denar.
Toda Muskiejeva nista nasilna ali zlobna.
Morda le malce … –Incestna.
Ni dokazov, da bi … –Saj si ju videla.
Videti sta kot sorojenca. Ne ločim ju.
Kakorkoli že, rada bi uredila obisk.
Razen če vaju skrbi še kaj?
Samo obisk je. Torej …
Je tole z belim rešiteljem težava?
Kot v "Avatarju". –V "Avatarju"?
Ko modri niso mogli odgnati napadalcev,
dokler se ni belec pretvarjal, da je moder?
Da bel par vzame Latino otroke …
Bodo ljudje mislili, da ni prav? –Veste, kaj?
Te otroke bova vrgli nazaj v sistem, jaz pa bom zapisala, da hočeta belce.
Dajte, no. Nisem mislil … –To ni …
Ne pišite samo belce. Ni mislil tako.
Sploh ne.
Pete, cenim vašo kulturno obzirnost,
a v sistemu so otroci vseh barv.
In starši vseh barv. –Vseh barv.
Le premalo jih je. –Staršev je premalo.
Deležni boste čudnih pogledov in ljudje bodo govorili neumnosti.
Če ste pripravljeni imeti radi te otroke,
ki potrebujejo starše, in koga to moti,
ga vprašajte, koliko otrok je posvojil.
Točno. –Vraga.
Presneto.
Hotel sem razčistiti z "Avatarjem". Zdaj smo in jaz sem za.
Fantastično.
Si pripravljena spoznati tri otroke? –Tri.
Dobro. –Uredili bova.
Ej. Kako gre?
Dobro. Zelo dobro. Pete in Ellie.
Ja, veva. Vstopita.
Pa srečno z njo. Ima se za boljšo od drugih.
Ja. Druga dva se afnata na vrtu. V delavnici bova.
Lizzy. Kako si? –G. In ga. Wagner.
Ellie in Pete. Ni naju treba klicati po priimku.
Oprostite zaradi njiju. –Prosim te.
Zdita se le … –Kot brat in sestra?
Nehaj s tem. Nisva v sorodu. –V sorodu.
Res ju bom pogrešala.
Če bosta vidva … –Ne! Prosim. Marička.
Tako dober vtis si naredila,
da bi te rada bolje spoznala in srečala tvoja sorojenca.
Zunaj sta. Kar z mano. –Ja. Dobro.
Juan! Lita!
Naj vama predstavim Peta in Ellie.
Živjo. –Bomo zdaj bivali v vaši hiši?
Spoznala sva vajino izjemno sestro, ki nama je pravila o vaju.
Bi se z mano igrala restavracijo? –Z veseljem.
Kje pa je? –Tam.
Kako je ime tvoji punčki? –Potato Chips.
Obožujem čips. –Najraje ga imam.
Dobra. Sva lahko Clippersa? –Jaz navijam za Lakerse.
Oprosti. –Ne, ne opravičuj se.
Lahko sva Clippersa.
Vrgel bom, ti pa lovi odbite. Prav? –Ja.
Presneto.
Nalašč si me zadel, ker so mi všeč Clippersi!
Clippersi so super. –Obožuje jih.
Pametno so se znebili Blaka Griffina. Dobra prodaja.
Obsedena sva s Clippersi. Kar nimam jih dovolj. Super so.
Prav. Se lahko igramo skrivalnice?
Bo šlo? Krvavel si. –Rada imam skrivalnice.
A le midva. Brez punc.
Prav.
Ni ravno napredno, ampak prav. Lita, se greva igrat restavracijo?
Jaz se bom skril, ti pa štej. –Si res v redu?
Ja. Daj, štej.
Štej do 20. –Mojbog.
Glej, da me v restavraciji ne boš osramotila.
Potato Chips je bila danes poredna.
Poredna. Poredna!
Ne jezikaj, fižolarka.
To pa ni … –To pobira s televizije.
Da. –Ne glej me tako.
Nikar je ne zmerjajva.
Ne govori mi, kako naj delam s svojim otrokom!
Misliš, da si boljša od mene?
Pete, če nočeš otrok, te ne bom silila.
Poglej …
Odkrit bom. Prav? Ne vem.
Mislil sem, da se bova takoj kozmično povezala z otroki.
Veš? Da bova na prvi pogled vedela.
Kot midva, ko sva se spoznala. –Totalno.
Čakaj. Nisi takoj vedela?
O, marička. –Kaj?
Saj si slišala. Nisi takoj vedela?
Ne. Zanimal si me, a sem previdnejša od tebe.
Res? Hudo. Kdaj si vedela?
Čez par mesecev. –Par? Čez koliko?
Štiri … –Štiri?
… najst. –Štirinajst? Mojbog!
Vedela sem, preden sva se poročila. –Saj. Tu nimava enega leta zaroke.
Če rečeva ja, bodo naslednji teden tu. Si čutila kozmično vez?
Ne, nisem. Počutila sem se kot … Kot da pazim tuje otroke.
Strinjam se.
S čim? –S tabo.
S tem, da hočem otroke ali ne?
Z vsem, kar hočeš. –To ni odgovor.
Potem mi pa daj 14 mesecev za premislek. Prav? Daj.
Postavi to na mizo. Hvala.
No, dajmo. Dragi, pridi.
Mojbog!
No, dobro. Roke.
Roke, roke. Hvala. Zaprite oči.
Hvaležna sem za svoje čudovite vnuke,
tudi za srečne otroke,
ki jih bosta kmalu posvojila čudovita starša.
Tudi jaz sem hvaležen za to. Zelo navdihujoče. Bravo.
Ja, glede tega. Pravzaprav … –Skupaj sva se odločila,
da ne bova rejnika.
Spoznala sva, da nisva dobro premislila, zato …
Ja. Kristus. Odlična novica.
V obraz smo vaju podpirali …
Ja, menili smo, da sta zmešana.
Ničesar nisem rekla, a sem hvaležna za to novico.
Kaj? Zakaj?
Ellie, ne. Za roke se držimo. –Ne.
Hvaležna bi bila, če bi izvedela,
zakaj ste vsi proti temu. –Jaz nisem bila proti.
Pametno je. Imaš par otrok brez nosečnosti, hormonov in besa.
Utihni. –Ellie, pravim le,
da smo hvaležni, da bosta s Petrom izkusila
ljubezen svojih čudovitih otrok, ne pa …
Ne pa kaj? Izpljuni. –Bom jaz povedal.
Ne pa, da tvegata s potomci neke zločinke ali narkomanke.
Skrbi nas varnost naših pravih otrok,
če bi se družili z vajinimi, ki so morda …
Poškodovana roba?
Kot otrok v soseski sem tudi jaz veljal za takega.
Ne govorimo o tebi,
ampak o dojenčkih na kreku in spolno nadlegovanih otrocih.
Spolno nadlegovanih?
So njihovi starši opolzko govorili? –Saj veš, kaj mislim.
Odpri oči.
Kako dolgo že gledajo? –Kim, pa ravno ti?
In če ne moreš imeti otrok? –Ne govori tega vesolju, prosim.
Kaj boš naredila, če jih ne moreš imeti?
Kim, če ne boš nehala noreti z otrokom,
bom še danes nalašč spet zanosila.
Veš, da to zmorem. –Res?
Ne.
Oprosti, če nisva politično korektna kot vidva,
a hočeva otroka svoje krvi.
Ja. Absolutno. –Mojbog. Najine krvi? Te krvi?
Te krvi tukaj. –Kaj pa to pomeni?
Jerry, kaj meniš? –Hvaležen bi bil, če bi jedli.
Pol ure si govoril o globoki državi. O svoji družini pa nimaš mnenja?
Ni moja stvar. –Hvala.
In toliko, da veste, na tisoče otrok
preživlja zahvalni dan brez družine. In ta hip jim zavidam.
A vem, da me imate radi. In da lahko pridem sem,
jem purana in sem hvaležna. Veliko otrok pa tega nima.
Pa niso sami krivi. In niso poškodovani!
Pozabite tisto prej. Spet velja.
Če se strinjaš. –Hura, ljubica.
Hura. Posvojila bova kup otrok.
Hvaležna sem, da lahko tisti, ki ga to moti, odjebe.
Amen.
Adijo še en zahvalni dan.
Nora si.
Živjo, srček. Prišli smo.
Vstopite in se razglejte. To je Meatball.
Božično drevesce?
To pomeni, da Božiček pride sem? –Ja. Vsako leto.
Torej sta bogata. –Kaj? Bogata? Ne, nisva bogata.
Dobro nama gre. Ta hiša je bila podrtija.
Obnavljava hiše. Ellie je oblikovala notranjost.
Vse je s sejmov in bolšjakov in sploh ni tako drago.
Kristalna je. Oprosti. Mojbog. –Žal mi je.
Oprosti.
Ne bi je smela pustiti zunaj.
Bi radi videli svoje sobe? Pojdimo pogledat vaše sobe.
Poglej! Postelja in zajček.
Kaj meniš? –Zajček mi je všeč, ker ima krilo.
Čigave so te igrače? –Vajine, da si jih delita.
Lego!
Lahko dam sem svoje medvede? –Jasno.
Veliko medvedkov imaš. –Sodiščni so.
Za vsak obisk sodišča dobita enega.
Mi lahko pomagaš? –Ja.
Lito, glej.
Lizzy, naj ti pokažem tvojo sobo?
Prav. –Tukaj je.
Žal mi je, da moraš svoje stvari nositi v teh groznih vrečah.
Ne, saj je v redu.
Zabavno dejstvo: Tako prepoznaš rejenko.
Vse življenje nosi v vreči za smeti.
Rejniška šala.
No, kar po domače. –Ja, tvoja je.
Naredi, kar hočeš. Obesiš posterje, prepleskaš.
Ja, daj. To je najino delo.
V 20 minutah lahko opravimo. V železnini izberi barvo.
Kaj meniš? –Katerokoli barvo.
Izberi. Katerokoli.
Izberi barvo, pa bo. –Zelena se ti poda.
Ja. –Kako se ti zdi?
Hudo. To je … Najtemnejši odtenek črne.
To je izbrala. –Odtenek črni kotel.
Všeč mi je. Prima je.
Pripravit grem večerjo. –Prav.
Ni ji všeč. –Po mojem je navdušena.
Poznaš jo bolje od mene.
Sta končala? –Ja. In navdušena je.
Super. Veseli me, da ji je všeč črna soba.
Zjutraj bom Juana in Lito vpisala v Harding,
ti pa potem odpelji Lizzy v gimnazijo.
Si videl čevlje? Po nakupih bo treba.
Otroci, večerja!
Kaj? Iz tvojih ust to zveni noro.
Imava otroke? –Ja, tri.
Noro! Ne morem verjeti.
Nisi vedela? Zares so tukaj.
O, mater. –Ja.
Tukaj so. –Ljubim te.
Kaj je? –Še se poljubita!
Kakšen je bil ta? –Še enkrat!
Dolg in čuden bo.
Kakšen je bil ta?
Pridi, hihitalka. Sedita.
Vse imamo. Burgerje, testenine … –Lahko dobimo krompirjev čips?
Pripravimo se za kopanje.
Pridita. Kdo bo prvi?
To ni igrača za v kad. –Nočem te.
Ni za v kad.
Naslednjič v koš.
Naslednjič …
Nad umivalnikom.
Lahko noč. –Lahko noč.
Bi ju morala poljubiti za lahko noč? –Ne vem.
Bi morala ti vprašati? Ali počakava … –Vprašala bom.
Preveč razmišljata!
Žal nama je.
Lahko noč. –Lahko noč.
Bi morala tudi Lizzy poljubiti za lahko noč?
Ni treba. Lahko noč. –Lahko noč.
Podporna skupina za rejnike ob 14:00
Naj se še tako trudiva, Jake noče iz sobe.
Govori po telefonu, preklinja, po nemarnem omenja Gospodovo ime.
In nabija svojo nazorno glasbo.
In v šoli se je spet stepel.
Hvala bogu, da ni resno poškodoval otrok v vrtcu.
Mogoče je v redu, da ima petletnik mobilnik, ampak …
Ima veliko stikov? –Vzela bi ga,
a mu ga je dala biološka mama. Če se ga dotakneva …
Žal mi je, prav imate.
Ne potrebuje telefona.
Spet bova poskusila. –Ja, poskusita.
Dobro. Pete in Ellie
sta pred desetimi dnevi sprejela tri otroke. Ena od njih je najstnica.
Kar dobro gre. Ob njih sva spoznala, da sva obtičala v vzorcu.
Ne ravno, le vse je bilo rutina.
Delo, telovadnica, večerja, pijača, kino.
Saj veste, kaj mislim. –Ne, ne veva.
Reči hoče, da sva potrebovala nov izziv, nekaj, da razbije monotonijo.
Ne bodo razbili samo tega.
Vem, da imate vsi težave, a ti otroci so res dobri. Srečo sva imela.
Srečo sta imela. –Ja, terno sta dobila.
Druščina.
Zakaj je to smešno? –Prepoznali so obdobje medenih tednov.
Ne. Pomislila sva na to. A se ne zdi kot obdobje.
Saj ni popolno. Lita noče jesti drugega kot čips.
Vendar imava načrt za to. Ne pravim, da sva popolna starša.
Res?
Jaz pa vidim malce zavisti. To ni dobra lastnost.
Dobro, kaj pa imamo?
Božič!
Šivalni stroj! Kako se ti zdi?
Ne? Ti ni všeč? Zakaj ne?
Robot, kolega. –Lita, poglej to veliko škatlo.
Hodi in govori. –Moja čelada bo.
Kaj pa darila? –Jaz bi norel od veselja.
Igral se bom z njim.
To bo vesoljska ladja.
Grem lahko noter? –Ja.
Ej, vidva. So vama všeč kartonaste škatle?
Kaj pa hišica za punčke, ki sem jo sestavljal tri ure?
Je bila v veliki škatli?
Ja, v veliki 200-dolarski škatli. –Pojdimo.
Pojdimo po škatlo. –Božič je škatle.
Lizzy. Tudi to je zate. Vesel božič.
Še eno. Hvala. Vesel božič.
Ne bi nam bilo treba nabaviti vsega tega. –Vem. A sva hotela.
Navdušena sva bila. Sva pretiravala?
Ne, ne. Oprosti. Vesela sem. Res.
Lepo je, da daril za Juana in Lito niso poklonili popolni neznanci.
Če bi se rada kdaj pogovorila o čem, vem, da je božič in da imaš spomine.
Ne, ne. Jaz … Ni treba.
Nisem še spila jutranje kave.
Skuhala jo bom. Boš ti tudi?
Veš, da. –Prav.
Zahvaljujemo se Gospodu za naš prvi skupni božič.
Rad bi se zahvalili tudi za ta krasen obrok in za to …
Obilje zabavnih kartonastih škatel. –Amen.
Dobro, jejte. –Kje je moj čips?
Nocoj ga nimamo. Žal mi je. –Hočem svoj čips.
Lita! –Lizzy.
S Petom sva se zelo potrudila s to večerjo. Veliko okusnega je na mizi.
Ne!
Lizzy, prosim. Ne. Prav? Bom jaz.
Zakaj vpiješ name? Le pomagati hočem.
Ne vpijem … Vpijem. Ravnokar sem. Ampak …
Lita, ne ubogaj Lizzy. Kaj si rekla? "Cuatro"? Pojdi v sobo?
Ne, "cuatro" pomeni kvart. Kot kvart mleka.
Rekla je: "Čipsa ni, popila pa boš mleko."
Kakorkoli že, bova že midva. –Prav.
Poskusiva mesno štruco, prav?
Ne! Čips hočem. –Ne boš ga dobila.
Mislim, da ni za stvar. –Nočem tega!
Ji res ne bi raje dala čipsa? –Ne, ne bo ga dobila.
Lita, ostani tam.
Mojbog. Žal mi je. –Ne, nič hudega. Ne jokaj.
Pazi, kod hodiš. –Nisem hotel. Zelo mi je žal.
Ej! Daj mi to. –Pomiri se. Ne joči.
Hočem svoj čips! –Miruj, Juan, pazi.
Krompir je zelo dober.
Mojbog. Si cel?
Lita, dol!
Kaj delaš? –Gasim.
S kečapom? –Nehaj.
Lita?
Kakšen zvok je to?
Zakaj renči? Na tečaju o tem niso povedali ničesar.
Nož ima.
Nož s Spužijem Kvadratnikom. –Še vedno je nož.
Odloži nož, ljubica. –Mala, odloži orožje.
Naj uredim, ali bosta še vedno vidva?
Bi pustila, da vskoči, prosim? –Prav. V redu.
"Gracias".
Naučiti se moraš špansko.
Zakaj otroku mleko v steklenem kozarcu?
Žal mi je. Nisem … –Zakaj je to naredila? Sovražim jo.
To je šlo pa hitro. Naju že sovražijo.
Rekla je, da sovraži tebe.
Barbiko hočem! –Ne. Ta sploh ni prava.
Božiček ti je prinesel pravo Barbiko.
Prinesel mi je debelo, jaz hočem pa suho.
Ni debela. Telesno pozitivna je.
Daj punčko nazaj, pa dobiš sladoled. –Še nagradil jo boš? Kaj ti pa je?
Ti uredi.
Juan, prosim, pridi. –Ne udari me. Žal mi je.
Nisem ga udaril. Nikoli. Ne bi udaril otroka.
Nehaj, sicer ne bo kosila ali večerje.
Nikogar ne stradamo. Vse je pod nadzorom.
Ja, Lizzy, ti telesno pozitivna kurba.
Zdaj pa dovolj. Daj sem. Daj mi jo!
Ja, očitno res obvladaš. –Skeniraj! Hitro!
Ne, ne bomo je kupili.
Snemate? –Pete, kje si? Kje je Pete?
Krasno. Zunaj si? Najlepša hvala.
Ljubica, pripeljal sem avto, da ni treba hoditi.
Spredaj smo bili. –Bliže je.
Pete, poglej mojo lepo novo punčko. –Hudo. Si popustila, kaj?
Nisem. –Jaz sem ji jo kupila. Le 4 $ je.
Lahko gremo, ti strahopetec?
Ti mater. Prišli so.
Jan, Jerry? Prišli so.
Fant. Poba je opraskal porscheja.
Kaj delaš? –Žal mi je.
Nič hudega. Ne jokaj.
Pustiti bo moral sporočilo. –Že v redu. Vzemi stvari iz avta.
Ellie se zdi dehidrirana. Slabo izgleda.
Pico imamo!
Juan, kaj delaš? Oprosti. Kristus. –Tako topla je.
Vodoravno drži. Ne moreš nositi tako.
Mama, ata.
Ti si pa Lizzy. –Ja, živjo. Jaz sem Lizzy.
To sta Lita in Juan. –Živjo, Lita.
Pozdravljen, Juan.
Jaz sem babica Hwen, to pa je dedek Hwerry.
Mama, govori normalno.
Všeč mi je, kako izgovarja j. –Prosim.
Prefinjeno je.
Izvoli. –Hvala.
Ne gre mi glavo. Videti so kot normalni otroci.
Kaj si pa pričakoval? Pirate?
Ne vem. Tako prisrčni so. –Kakšna se ti zdi nova šola?
Dobra je. Šola pač. –Super.
Kaj pa fantje? Kaj zanimivega?
Nehajta. Noče govoriti o takih stvareh.
Ne vrtajta.
Kaj? Pač nočeš. –Eden je zanimiv. Jacob.
Srčkano ime. Jacob. Všeč mi je. Kot Jake.
Ne, Juacob je. Kajne?
Juacob? –Ne, kar Jacob je.
Ja. In ni srčkan.
Umetniški tip je. Stara duša. –Ja.
Srčkani me ne zanimajo. –Srčkano je precenjeno.
Tudi mene niso. Nikoli nisem imela res vročega fanta.
Utihni.
Videti si kot opica
in tudi smrdiš tako.
Lahko za mizo pospravimo telefon, kot sva rekli?
Lizzy, prosim.
Daj ji telefon. –Fanta, tamle se kuha.
Lizzy, telefon. Takoj.
Je to prava mama? Kruta poteza.
Če bi prebrala rejniška pravila,
bi vedela, da mi ne smeta vzeti osebne lastnine.
Spet grimasa. Po kečap moram.
Rekel si, da ji boš kaj rekel, ko bo spet pasja.
Nisem rekel pasja.
Njena beseda, ne moja. –Jaz sem negativka, ker tebe nikoli ni.
Delam. Moram urediti podrtijo, ki si jo kupila.
Jaz? Tudi tebi je bila všeč. Kadar pa si doma, jim vse dovoliš.
Lizzy sem opomnil, ko ni pospravila po večerji.
Popoln starš, kaj?
Je smešno, Kit? –Vsi malo uživamo v tem, Pete.
Dobro. Oprosti. –Že prav.
Nikoli se ne naveličam prepirov belcev.
Jaz tudi ne.
Ampak pomirita se in brez medsebojnega obtoževanja povejta,
kaj je zares narobe.
Lita neprestano …
Juan pa ne uporablja glave.
Odkleni okno! –Če pa karkoli rečem …
Žal mi je, nisem jaz kriv.
Lizzy pa se zabava … –Daj mi mir. Hvala, da sem pozna.
Trapa si.
Bog ne daj, da bi vzgajala mala dva. Ne, to je njena domena.
Ko je imela Lizzy deset let, je njena mama za tedne izginila
in vzgojo Juana in Lite prepustila njej.
Ne bo se vama kar umaknila.
Pravite, naj vzgojo prepustiva njej?
Poslušata? 15 let ima. Zanič starš je.
Otrok mora biti. Vidva morata postati starša.
Rekli ste, da ne bo pustila.
Ne, ne bo. –Karen.
Večinoma ste pomagali, zdaj pa me začenjate jeziti.
Ničesar ne bosta dosegla, dokler ne bosta usklajena.
Kajne? –Tako je.
Če bo spet sovražna do vaju, poskusita uporabiti tri R-je.
Prvi je reguliranje.
"Lizzy. Zajemi sapo in štej do deset."
Drugi razumevanje.
"Razumem, da si jezna. Nihče se ne mara počutiti tako."
Ta je dobra. –Tretji pa razum.
"Lizzy, nič ni narobe, da si jezna.
Ni pa prav, da groziš, da nama boš v spanju prerezala vrat."
Oprostite, sem … –To sva prejšnjič povedala midva.
Mali tega še ni izvedel.
Ne še. –Ne še.
Oprostite, temu se ne bi smeli smejati.
Ne. Smisel za humor je nujen.
Ja. Morate se smejati.
Sicer tega ne boste preživeli. –Tako je.
Ko smo že pri tem, zdaj pa October,
ki še vedno ni našla ustreznega otroka.
Vsaj ena dobra novica.
Izbrali bomo, katere opravke hočemo in jih vsak teden izmenjali.
Lahko jaz hranim Meatballa? –Ja.
Jaz ga hočem. –Naslednji teden ga boš.
Pete, upam, da s tem ne misli resno. –Ne samo ona. Midva. Misliva resno.
Prav. Naj vama umivamo tudi noge?
Traparija. –Lizzy. Počakaj.
Lizzy, dajmo … Poskusimo nekaj drugega. Si lahko vzamemo čas,
se pomirimo in zajamemo sapo? Prosim?
Poskusi.
Lepo. In slišiva te, da te seznam jezi.
Ja. Ja, jezi me.
Ja. Nič narobe, da si. Vsi smo jezni.
Razmislimo, kako lahko naslednjič to bolje izrazimo.
Prav, prav.
Ne vem, mogoče lahko naslednjič
pri meni uporabita tri R-je,
kar kozlala bi, ker je tako ogabno!
Vedel sem, da pri njej ne bo vžgalo.
Dobro, doma ste!
Živjo.
Mama, sem rekel, da pošlji SMS ali pokliči.
Hotel si nekaj tednov časa. Minili so in spoznati hočem svoje nove vnuke.
Ti si Lizzy. Pridi sem! –Ne, ne mara …
Tvoja babica Sandy sem. Če vam bo kdo težil, bo imel opravka z mano.
Zdaj smo družina in vedno vas bom ščitila. Slišiš?
Mama, pomiri se.
Mojbog, poglej ju!
Juan in Lita, to je Sandy, Petova mama.
Živjo. –Živjo. Kar požrla bi vaju!
In kako se ima moj fantek?
Živjo, dragica.
Daj nam par minut, družinski sestanek imamo.
Dobro. Članica družine sem.
Babi Sandy ima obvestilo.
Za vso družino sem kupila vstopnice za Six Flags!
Kaj je Six Flags? –Kaj je Six Flags?
Mama, to je zelo lepa ponudba,
a tu je precej kaotično, zato potrebujeva normalno.
Veš, kaj ni normalno? Da vajini otroci ne vedo, kaj je Six Flags.
Tvoji otroci.
Zdaj ni pravi čas, zato ne bomo šli. Kajne?
Sva usklajena. Zaradi reda?
Ljubica? Kajne, EI?
Nisem popustila. –Pa si.
Lizzy te je grdo pogledala, pa si popustila.
Za spremembo sem hotela biti zabavni starš, ne negativka.
Nisi pustila, da bi bil negativec. –Prav.
Oprosti. A poglej, kako se zabavajo.
In Lizzy se smehlja. Noro. Ej, se zabavate?
Ni ti treba na otroške naprave. Lahko greva na velike.
Kako gre? –Lepo vaju je videti.
Ej. Kako kaj?
Kylie, Savanna, to sta moja rejnika.
Ja. –Rejnika sva.
Se vidimo kasneje.
Nameravali smo na vodno vožnjo. –Naj gre s prijateljicama.
Nočejo tičati s starci, kot sta vidva.
Na velike vožnje hočejo in si ogledati vroče fante.
Tu imaš stotaka. Kupite si spominke in hitro hrano.
Hvala, babi Sandy. Hvala.
Prima. Dobimo se pri izhodu ob … Kdaj gremo nazaj v vajino hišo?
Nazaj v našo hišo, kjer živimo vsi, bomo šli ob sedmih.
Takrat se vidimo. Adijo.
Ne moreš ji kar dovoliti oditi z neznankami.
Ne, mali Juanny bruha v smetnjak. Si dobro, drobižek?
Smo pojedli preveč tort?
Vem, da dobiva SMS-je. Vidim pike.
Morda je ušla ali se ji je kaj zgodilo.
Ne. Zanjo sva pač še ena rejnika.
Adijo.
Hvala za vožnjo. Rada vas imam.
Jaz sem negativec. Glej.
Kje, hudiča, si bila?
V kino smo šli, pa se je zavleklo. Nič takega.
Si nisi mogla vzeti pet sekund in javiti, da te niso umorili?
Veš, kaj? Nimaš izhoda. –Nimam izhoda.
Ja, pravkar sem to rekel.
Prej si lahko šla ven, potem pa sem rekel, kar sem, in zdaj nimaš izhoda.
Eno uro smo te čakali. –Jaz sem negativec. Pomiri se.
Nikamor ne greš.
Opravila si. Nočem slišati.
Vesta, kaj? Pri devetih sem živela v mamilarski hiši.
Multipleks je precej varnejše okolje. –O, ne.
Pri nas nesrečna preteklost ne vžge. V šlamastiki si, gospodična.
Babi Sandy, pozabila sem.
Kaj? –Kupila sem ti …
Ljubi Jezus.
Poglejta jo. Vsak dan jo bom nosila.
Pridi sem.
Spominja me na čase,
ko je Pete s svojimi izprijenimi prijatelji sunil pice …
Dobra je. –Bosta vso noč stala tam
ali bomo otroke spravili spat ob spodobni uri?
Vidiš, nisva dovolj posebna za to. Dobro nama je šlo.
V rutini sva, si rekel. –Nisva je cenila. Bilo je lahko in mirno.
Pogrešam rutino.
Pa si morala biti mami. –Kdo je šel govorit z najstniki?
Lahko bi imela malčico, ki nima mnenja in tangic.
V hud drek si naju porinil.
Ne smeva se prepirati. Če ostaneva mirna in delava skupaj,
se lahko nekako znebiva teh malih cepcev.
Tako se govori. Točno to sem mislila.
Tako zelo jih sovražim. –Jaz tudi.
Tako nehvaležni so. Vse delava zanje.
Njim pa dol visi. –Ja.
Veš, kaj? Niso še posvojeni.
Ne. Niso. Lahko bi …
Jih vrnila. Izpadla bi najgroznejša človeka na svetu, ampak …
Res je. Zdaj naju imajo vsi za svetnika.
Vem. In to je pri tem edino dobro.
Kaj pa to? Če bi rekla, da so se oglasili sorodniki?
Sodišče jih je vzelo. Nič nisva mogla.
Malo jokcava in igrava pretresenost.
Zelo dobro. In svojo čisto hišo in zmenke dobiva nazaj.
Pa še vsem se bova smilila. –Ja.
Še kakšno darilo bi dobila.
Tega ne bova naredila. –Ne.
Lepa misel, ampak …
Nimava izhoda. –Ne.
Sprijazniva se, da sva naredila napako
in bo najino življenje zdaj grozno.
Lahko noč, srček.
En žebelj na vsaki strani letvice na obeh koncih, prav?
Glej. –Ja, odlično.
Nadaljuj. Povej besede.
Kaj pa je? Bi šel rad pozdravit Lizzy?
Mi o volku …
Kaj počneta tukaj? –Nisi rekla, da ne smem imeti obiskov.
Vsi vedo, da obiski odpadejo, ko imaš hišni zapor.
Kar veš tudi ti, ker sta prišli skozi okno.
Mimogrede, soba je ogabna. –Kakšna nacistična mrha.
Kaj si rekla? –Zdiš se kot nacistična mrha.
Ven. Takoj. Ven!
Obe, ven. Pojdita! –Ne, ti pojdi iz moje sobe.
Ne, jaz bom ostala v tvoji črni sobi. Onidve gresta.
Ne, skozi okno, Pussy Riot.
Ti mater! –Ne. Ven!
Nora si.
Mojbog. Kaj počneš?
Obnašaš se kot psihopat. –Vžgi avto.
Kaj se dogaja? –Lizzy, hišni zapor imaš. Kam greš?
Poklicala bom svojo referentko. –Pametno.
Da bosta Juan in Lita z vrečami medvedov šla nazaj k Muskiejevim.
Res dobro zanju.
Vse je boljše kot ti. –Ne! Ni. Ne morem.
Pete, se lahko ti pomeniš z njo?
Lizzy … –Dobra človeka sva.
Rada bi vam dala lep dom. Je to tako narobe?
Pač še ena belka, ki bi posvojila, da bi imela dober občutek o sebi.
Pete, povej ji o moji nacionalnosti. –Ja, po krvi je …
Osminko Komanča sem.
Ne tako zelo bela. Se ti zdi, da imam dober občutek o sebi?
Potem mi pa povej, zakaj nenadoma potreba, da si priskrbiš rejence?
Ker sva … Mislim … –"Pete, prosim?" Točno.
Nikamor ne greš. Stoj. Ne odpiraj vrat.
Ne sedaj v avto. Slišiš?
Ne zapiraj. Resno mislim.
Se gremo lahko zdaj noter pogovorit? –Juan, takoj izpusti!
Izvleci ga.
Raje ne, dokler ne pridemo v bolnišnico. –Že v redu, mali.
Miruj, oviti moram. –V sekundi boš tam.
Ljubica, z Juanom bo vse v redu.
Reci puncama, da potrebujemo njun avto. –Ven! Zmigajta se!
Ne skrbi, mali. –Noter.
Pripnite se. –Pogumen si, slišiš?
Poglej me. Tako zelo pogumen si.
Dobro ti gre. Tukaj smo.
Halo! Pomagajte, prosim. –Kaj pa je?
V stopalu ima žebelj.
Raje ga nisem izvlekel. –Pametno.
Kar sem ga položite. Živjo, mali.
Ne boj se. Tukaj sva.
Ste vi mati? –Ja. Njegova rejnica.
Kar sem, ata. Kako ti je ime, mali?
Juan, očistili bomo, ti dali anestetik in izvlekli žebelj.
Primi me za roko. Malo bo zapeklo. Glej me. Drži me za roko.
Malo bo zbodlo. –Nehajte!
Samo še malo. Končano.
Lita bi morala v čakalnico. Greš z njo ali boš ostala pri Juanu?
Ti jo vzemi.
Tukaj sem. –V redu je.
Tako pogumen si.
Odlično ti gre.
Ne bo potreboval mavca? Samo šive?
Ja. –Dobra novica.
Kako se je zgodilo? –Jaz sem kriv.
Odložil sem pištolo za žeblje, pa jo je pobral.
Ne. Jaz sem kriva. Hotela sem oditi, ko ne bi smela.
Zamotila sem ju in zavpila na Juana,
ki jo je izpustil … –Neumnost. Ne bi je smel pustiti tam.
Tiho. Zaradi takih stvari dajo otroke drugam.
Nista kriva, nič nista naredila.
Jaz bi morala imeti težave. –Že v redu. Pridi sem. Dovolite.
Pa se pogovoriva o vsem tem.
Nihče ne bo šel drugam.
Kaj je narobe?
Ne vem. Zbudila sem se in …
Presneto.
Mislim, da lahko pomagam.
Imam odlično krtačo za razčesavanje. Naj …
Ja, prav. –Dobro.
Sedi, pa bom …
Kako se je pa zgodilo? –Ne vem.
Povej, če bo cukalo.
Zdaj je v redu. Je bolje? –Hudo. Ja. Hvala.
Samo še zgladim.
Hvala.
Veš, da. Razčesano je.
Zmenjeno? –Ja.
Hvala za malico. –Veš, da.
Je to tisti Jacob? Ta, ki je pobral smeti?
Ne nori.
Zakaj bi norela? Res deluje umetniško, kot si rekla.
Se ti zdi? –Vsekakor.
Poglej ta obraz.
Vesten. Pobira smeti. –Ja, je.
No, lepo se imej. –Hvala. Ti tudi.
Pazi na nogo, Juan. Adijo, Lita.
Sta videla? Vsekakor me malo manj sovraži.
Kajne? –Mogoče.
Živjo, Lizzy. –Živjo, Charlie.
Živjo, Jacob.
Kaj bo, punčka? –Nič. Kako si?
Dobro. Pospravljam za vami.
Pojdi v šolo, preden mi nakoplješ težave. –Prav.
Pošlji mi SMS. –Prav.
Živjo, ljubica. Kako ji gre? –Dobra je.
In pazi to. Prišla sem prej.
Lizzy me je videla, pristopila in začela govoriti.
S tabo? –Ja.
Ne čisto po dekliško, ampak tudi tiha maša ni bila.
Pravila mi je o Jacobu, ki je molčeč, zato ne ve, ali mu je všeč.
In kot prava mama sem ji svetovala:
"Pri tihih moraš včasih ti začeti."
Rekla si ji "začeti"? Naj začne pri fantu?
Poba je neškodljiv.
Navdušena sem, da ji je všeč. Pripisala bi ji barabe.
Kaj je? –Juan je pokvaril Potato Chips.
Pomiri se. Popravil jo bom.
Izvoli. –Hvala, očka.
Si slišala? Prvič sem slišal očka.
Grozen si. Ni pošteno. Tudi jaz to hočem. Ljubica!
Lita, ti lahko jaz kako pomagam? –Ne.
Ne, kdo? Meni praviš?
Kdo sem? –Ellie.
Juan, pridi sem.
Pridi sem, sine. Je z nogo bolje?
Te lahko kličem sine? –Ja.
Kje je Lizzy? –Tam. Jo vidiš?
Če Boš Potrebovala
Pride sem, da vse to ven, potem pa se ji ne da
zapreti vrat ali dati kaj v korito. –Kaj pa je?
Svojo krtačo sem našla v školjki. –Sem rekla, da nisem bila jaz.
Seveda si. Pustila sem jo zate. Juan in Lita še vstala nista.
Zdaj sem, ropotalo. –Oprosti, ljubica.
Mislila sem, da se povezujeva.
Pustila sem ji jo s sporočilcem s srčki.
Mojbog. –Nisem bila jaz.
To si oblekla? Greš v slačiklub?
Ne oblačim se kot zadrta kislica kot ti.
Tako ne boš govorila! –Ann Taylor je.
Obleci se. Na debelo. Potem pa v moj avto. Jaz te bom peljal.
Kako sta tečna.
Preobleci se. –Saj ni nič takega.
Se oblačim kot kislica? –Ne.
Glej, da bo prišla do mojega avta. –Adijo, očka.
O, marička.
Kaj je to?
Si v redu? Smola.
Zakaj sva tukaj? –Greva.
Šolo bom zamudila.
Pridi. –Aha, kazen s fizičnim delom.
Garala sem bolj, kot si ti kdaj … –Ja, vem, huda si. To ni kazen.
Ej! Stewart sem. Najbrž … Kaj bo?
Stewart. Nikoli več ne govori z njo.
Pojdi na malico. –15 čez osem je.
Prav. Malica. –Pridi.
Nadeni si jih. Samo nadeni jih.
Vem, da si jezna. Na naju, na svet. Morda malo tudi nase.
Ne vem, ti pa ne poveš. Tudi jaz nerad govorim o tem, kadar sem jezen.
Veš, kaj pa rad naredim?
Rad razbijam.
Res? –Vse v tem prostoru.
Zamahni. –Prav.
Kakšen je občutek? –Dober.
Dobro, ne? Sem rekel.
Ne potrati tega. Naredi mi uslugo.
Pomisli na nekaj, kar te je res razbesnelo.
Imaš? –Ja.
No, da vidimo. Razsuj to.
Tako. Ti je všeč? –Ja, dobro je bilo.
Dobro, daj.
Tako. Ja!
Zabavno!
Ti je bilo všeč?
Prima je bilo.
Je šola odpadla? –Peljal me je v hišo, ki jo obnavljata.
Podirala sva. –Prima.
Ej, no, daj.
Glede tiste krtače.
Mama mi je krtačila lase …
In … Kaj pa vem. Žal mi je. –Nič hudega. Tudi meni je žal.
Ne, nimaš razloga. –Ne, res mi je žal. Oprosti.
Krasno.
Očedit se grem. –Krtača je v školjki, če jo potrebuješ.
Dobra.
Hvala.
Tako zasukaj.
Juan me je udaril.
O, ne. O, bog.
Ej, št. 3, kje je tvoja mama?
Nič mi ni.
Nisem je udaril. –Kam si dal moj telefon?
Nisem ga vzel. Nisem!
OBMOČJE PRDENJA
V prvem poskusu.
Tako. –Ata, ata, ata!
Na.
Izpljuni! –Na vodo.
Led potrebujemo. –Na vodo.
Ej, srček.
Ne boj se. Si imel hude sanje? –Ja.
Ne boj se. Na varnem si, v postelji. V redu je.
Lahko noč, mali.
Lahko noč, mami.
Kaj?
Kaj si rekel? Juan, kaj si rekel?
Si kaj rekel, Juan? Juan, kaj si rekel? Juan.
Si kaj rekel? Juan. Kaj si rekel?
Mojbog.
Lahko noč, mali.
Lepo je. –Poglej!
Omarico sem dala na konec otoka, kot si predlagala.
O, ja. –Odlična ideja.
Super je.
Pomagaj nama položiti ploščice. –Ne, jaz …
Nekaj bi rada naredila, pa sem upala, da mi bosta pomagala pripraviti.
Veš, da. Kaj pripravljamo? –Ja. Karkoli.
Govorila sem s Karen in Sharon.
In …
Mama je pred nekaj meseci prišla ven.
Nisem je videla. Pa bi jo rada.
Ja, seveda. –Veš, da.
Prima. Hvala. –V redu. Super.
Dobro. –Hvala.
Zunaj bom počakala.
Mama!
Živjo, mama.
Juan, Lita. Živjo. –Pridita.
Pridita. Kaj je narobe? Pridita.
Rada bi ostala pri mami. –Tvoja mamica je tamle.
Ne boj se. S tabo bova šla. –Tukaj sva.
Skupaj bomo šli. –Pridi.
Bolj počasi.
Otročka moja, kako sta zrasla.
Pridi, ljubica.
Sue sem, Carlina referentka.
In vidva sta Pete in Ellie? –Pete. Živjo.
Živjo. Ellie. –To je Carla.
Ona je … –Njihova mama.
Ellie sem. Me veseli.
Pete.
Hvala, da ste pazili nanje,
ko sem bila … –Že v redu.
Dobro jim je. Juan je začel igrati klavir.
Lita je dobila 100 pri črkovanju,
Lizzyjina nogometna ekipa pa je neporažena.
Prideta ob štirih?
Prav. Kmalu se vidimo.
Ja, vrnila se bova. Adijo. Veselilo me je.
Si v redu?
Hvala, da ste jih pazili? Kot bi bila pet mesecev varuški.
Sploh ni taka, kot sem si predstavljala. Zdi se normalna.
Hudo mi je, kot da razbijava družino. –Nisva ji midva vzela otrok.
Sodišče jih je. Ne pozabi, zakaj. Živeli so v mamilarski hiši.
Vem, ampak … Videti je v redu.
Sharon pravi, da je že štiri mesece čista.
Ker je bila v zaporu.
Poglej, kako jo Lizzy gleda.
Še vedno je njena mama.
Nisva ji midva vzela otrok.
Rekel sem: "Mlada dama, še enkrat se obmetavaj s hrano v menzi,
pa boš imela par zmenkov za malico."
Naslednji dan je nadaljevala po starem.
Zato sva se ji v menzi pridružila.
Ogovorila sva vse njene prijateljice.
Povedal sem jim par ptičarskih zgodb.
Sploh jih ni zanimalo. –Ampak obmetavanje s hrano se je nehalo.
Bi povedala svojo novico? –O zažganem kavču?
Ne. O obravnavi 26. –Ja.
Sodišče nama je pravno dovolilo,
da posvojiva.
Da posvojiva Tino in Ryana.
Krasno. Čestitam. Tako sem vesel za vaju.
Čudovita novica. Res sem vesela za vaju.
Zdaj pa Pete in Ellie.
No …
Najini otroci so zdaj štirikrat obiskali biološko mamo.
Po vsakem obisku nekaj dni norijo.
In ravno ko se zdi spet normalno, gredo znova na obisk.
Počutiva se tako … Zavrnjena.
Vem, da sem zaradi tega slab človek,
a želim si, da bi šla njihova mama spet v zapor.
Niste slab človek.
Ko nekdo dela grozne stvari otrokom, ki jih imamo radi,
ni lahko čutiti empatije do njega. A moramo poskusiti.
Karkoli se bo zgodilo, je čas, ki so ga preživeli z vama,
pomenil veliko spremembo zanje.
Vem, ampak zdaj naj bi kar …
Čakajte. Ste rekli "je pomenil"? –Ja, je.
Kasneje se bomo pomenili.
Ne. Govorila je v pretekliku. To je drugače. Kaj se dogaja, Karen?
No, ja.
Ker Lizzyjina mama izvaja vse korake za ponovno združitev,
sodnik ne bo imel obravnave 26, ampak o spremenjenih okoliščinah,
kjer bo določil, ali so otroci pripravljeni na vrnitev k materi.
Lepo. Res lepo.
To je …
Nama tega ne bi povedali? Z vsem tem sranjem sva se ukvarjala.
S trmarjenjem, svinjarijo, nesramnostjo.
Z Lito sem 150-krat igral Candyland.
Ste jo kdaj igrali? Surova je. –Zelo dolgočasna.
Povezujemo se.
Lito sem naučil voziti kolo, z Juanom sva gledala "Rockyja Ill".
Zdaj bi jih pa mama nazaj?
Pete, Ellie, razumem vajino jezo.
A dokler otroci niso posvojeni, ne smemo pozabiti,
da je glavni namen sistema ohranitev družine.
Kaj pa ohranitev naše družine?
Nič še ni odločeno.
Dobro, October, ostanete še vi. –Dobila sem rejenca.
Star je 14 let in igra košarko v mlajši ekipi.
A je visok 158,2 cm, bel in rdečelas.
Brez vseh temeljnih osnov.
Razumem. Moje težave se zdijo neumne.
Zakaj sem vedno zadnja?
Zelo neprofesionalno.
To je nasprotje podporne skupine.
Kakšna pa bom? –Kot lepa princeska.
Sem kot rožica?
Živjo, mali. Mama. Živjo, otroka. –Živjo, ljubica.
Mama! –Ne, opere se.
Permanentni je. –Pa res. Ojej.
Ljubica, dol s pulta.
Kako je bilo v skupini? –Zelo zabavno.
Novico imava. –Si noseča?
Mojbog! Zakaj mi to delaš? –Oprosti. Ne?
Že v redu. Povej jima.
Preko rejništva bova posvojila. Kot vidva.
Sprva nisva razumela,
a sva spoznala vajine in videla, kako krasna izbira je.
In veliko ceneje kot in vitro.
Kar ni glavni razlog, je pa, če tehtaš dejstva.
Prihodnji teden greva na tečaj. –Kaj menita?
Mislim …
Mislim, da moram srat.
To ni odziv, ki sva ga hotela. –Ljubosumna je.
Kaj delaš? –Kaj pa je?
Daj mi ga. –Ne smeš mi vzeti telefona.
Kaj dela? –Gole selfije v kopalnici.
Gole selfije? Sebe?
Kaj delaš z mojim telefonom? –Vse brišem.
Briši, briši. Koliko slik pa je? Kaj je narobe s tabo?
Vsi to delajo. Saj ni nič takega. –Pa je.
15-letnice ne bi smele biti gole. Nikoli.
Drži vrata. –Je to SMS? Ne beri jih! Odpri vrata!
"Če mi kmalu česa ne pokažeš, bom izgubil zanimanje."
Kaj? Kdo je to, Lizzy?
O, ne. Slika tiča. Slika tiča je!
Pridita, v dnevno sobo gremo. –Je to tisti Jacob, ki si ga omenila?
Tisti prijazni fant ti pošilja slike svojega orodja?
Mater, kakšna postrv.
Spelji se! Lizzy! –Takoj pridi ven!
Daj mi telefon! Izpusti! –To ni kul, Lizzy.
Ni te mi treba več ubogati, namišljena mama.
Še mislita, da je čudovita izbira?
Najini rejenci ne bodo taki. Vidva sta kriva.
Kaj je pa slika tiča? –Kaj misliš?
Ugibaj. Tič. Slika.
Veš, ljubica, kadar sem doživljala kaj takega, sem morala iskati v sebi
in se spomniti,
zakaj sem sploh postala mati.
Pomagalo je.
Je to Jacobova hiša? Greva tja?
Pomiri se. –Povej, kje sva.
Nočem, da me aretirajo. –Zaupaj mi. Pridi.
Se naju spomnite? Pete in Ellie s tečaja za rejnike.
Aha, ja. –Živjo. Kako ste?
Kaj lahko narediva za vas?
In zdaj hoče biti spet mamica. Vse kaže, da ima res možnost.
Lizzy pa ima naju za sovražnika. Ne veva, kaj naj narediva.
Mislil sem … Vaša hči je krasna. Se zgoraj uči? Brenda, prideš dol?
Če bi govorila z njo, bi naju spet navdušila. Bi se to dalo?
Ja, super bi bilo. Osupljiva je. Potrebujeva spodbudo.
Brenda je spet na odvajanju. –Kaj?
Pred par meseci sva jo ujela pri jemanju.
Me nategujete?
Zaradi njenega navdihujočega toplega prekletega govora
sva se sploh odločila za to sranje! Zdaj pa pravite, da je spet …
Poslušaj, ti norica! Brenda se bori z mamili,
odkar jo je materin fant 11-letno navlekel na meto. Včasih se spotakne.
Vendar je dobra in tam dela, da bo čista.
Ne vesta, kaj se bo zgodilo. In ob tem sta kaj?
Jezna? Prestrašena? Izgubljena? To?
Ja. Bojim se reči karkoli, ampak ja, tako se počutiva.
Tako se vajini otroci počutijo vsak dan.
Ko ste začeli, ste se počutili dobro, ker ste vedeli, da je pomembno, ne?
Veste, kaj?
Pomembne stvari so težavne.
Zdaj vem, od kje Brendi navdihujoči govori.
Poslušajta. Ta hip imajo samo vaju.
Vajina naloga je, da jih varujeta, pa če to hočejo ali ne.
Tudi on to ima.
Izjemno je bilo. Hvala. Žal mi je, da sem se drla na vas.
Meni pa, da sem vas klofnila.
Vem. Noro. –Vem. Opravičujem se.
A to sem potrebovala. Že dolgo me ni nihče klofnil.
Malo preveč agresivno je bilo. Pretirano. –Res je, dragica.
Ljubica, pridi, iti morava. Odpraviti se morava. Hvala.
Saj ste na FB-ju, ne? Našla vas bom. Adijo. Hvala.
Pojdiva takoj v hišo. Hitro.
No, tu si. –Adijo, Lizzy.
Adijo, Lizzy. Lepo se imej.
Ti ju odpelji, jaz pa bom poiskal tega Jacoba in prišel stvari do dna.
Čakaj. Pete, on je! –On? Rdečelasec?
Poba s konzervo za … Dobil ga bom.
Ti! Slika tiča! Ej!
Dovoli. –Kaj pa je?
Hočeš biti trendi? –Slika tiča!
15-letnici pošiljaš slike svojega binglja?
Srečo imaš, da te ne bom fental, korenček.
Napisal si, naj ti kaj pokaže. To je spolni napad. Ogabno je.
Zdaj pa nisi tako možat, kaj?
Ven z njim. Pokaži svoje velike obrite slive.
Poklicala bova mamo, ravnatelja in policijo. Kaj praviš, Jacob?
Nisem Jacob. –Kaj?
Charlie sem.
Nisi rekla, da je Jacob? –Res?
In moje slive niso obrite. Ali velike.
Oprosti. Zelo mi je žal, srček.
Daj, no, stisni zobe. Le majhna pomota.
Objemi me, Charlie. Dobro, poglej me.
Poznaš kakšnega Jacoba, ki se druži z najino hčerko Lizzy?
Hišnik? Odrasel hišnik? –Mojbog.
Pridi, lotiva se hišnika.
Zelo mi je žal. Najlepša hvala. Ničesar od tega ni naredil. Ničesar.
Pohiti. –Zelo mi je žal, Charlie.
Mislim, da bova zamudila šolo.
Na rolbi je. Pridi.
Ej, ti! Pardon. Tebi pravim.
Koliko si star? –Zakaj te zanima?
Ej, daj mi to.
22 let ima! –Ja. Pa kaj?
To ne bo zloraba otroka. Pete!
Če se še kdaj dotakneš najine hčere,
ji pošlješ SMS ali misliš nanjo, si mrtev.
Tožil bom. Nista njena starša. –Bi ne-starša naredila to?
Gdč. Peppers! Kaj se dogaja?
Ta moški je pošiljal opolzke slike najini hčeri.
Danes greš v zapor, Jacob. –Bi poklicali policijo?
Seveda.
Gdč. Peppers! –Mater …
Punce se niti dotaknil nisem.
Adijo, izmeček. –Pedofil.
Uživaj v življenju spolnega prestopnika.
Pedofil!
Midva sva aretirana? Tip je pošiljal slike svojega binglja mladoletnici.
Zakaj ste aretirali naju? –Res dobro. Dobro delate.
Če kaj pomaga, slišal sem, kaj ste naredili.
Dobra starša sta, pazita na svoje otroke.
Če bi jaz lahko naredil enako …
Otroka. –Preklemano prav imate.
Juan, Lita! Mojbog. Žal mi je!
Živjo, srček.
Mojbog, kako čisto je. –Pa sta moja gangsterčka doma.
Plačala sem varščino za Peteyja. Kot v dobrih starih časih.
Hvala. –Kje sta otroka?
Karen ju je začasno namestila za čez noč.
Prvič je CSD odvzel otroke večer pred obravnavo.
Ko smo že pri tem, na tiskalniku sem našla vajino izjavo sodniku.
Ni najboljša. –Prepozno. Prejšnji teden sva jo poslala.
Pošljita še enkrat. Kristus.
Želiva le najboljše za otroke, naj bo to pri naju ali pri biološki mami.
In če sodnik to prebere pred Lizzy?
Zato je taka.
Če bo mislila, da jih mama ni dobila zaradi najine izjave,
naju bo sovražila še bolj kot zdaj. –Ne sovraži vaju.
Le misli, da je nimata rada. In ta izjava ne bo pomagala.
Ti je Lizzy to povedala? –Daj, no, Ellie.
Odraščala sem podobno kot ona.
Če te petkrat na dan spomnijo, kakšen drek si,
čez čas ne moreš verjeti, da bi te lahko kdo imel rad.
Saj veš, da te imava rada, kajne?
Ne. Ampak nista kriva vidva. Jaz sem. Samo o vsem tem sem hotela povedati.
Ampak rada vaju imam.
Naspita se, otroka. Ko bosta popravila tisto grozno izjavo.
Tako pospravljeno in tiho je. –Vem.
Tega ne maram. –Jaz tudi ne.
DRUŽINSKO SODIŠČE
Živjo. Zelo nama je žal.
Vesta, kaj? Peljala sva se v policijskem avtu.
Res? Je bilo zabavno?
Sta šla v zapor? –Ne. Samo v ječi sva bila.
Juan, Lita, pridita. Mama je prišla.
Dobro, obravnava 26 je zdaj obravnava o spremenjenih okoliščinah
za gdč. Carlo Viara.
In vi ste gdč. Viara? –Tako je, vaša milost.
Tu so tudi Juan, Lita in Elizabeth Viara? –Tukaj!
Sta dobila vsak svojega medvedka?
Ja! –Ta dva sta pa dobra.
Ti si pa Elizabeth? –Lizzy, gospod. Mislim, vaša milost.
Lizzy, predložila si izjavo.
Sta prisotna tudi rejnika Wagner? –Ja, vaša milost.
G. In ga. Wagner, sta res pustila Juana in Lito sama v avtu,
ko so vaju aretirali za napad?
Ja, ampak v svoj zagovor …
Vedeti moram le, ali Lizzy laže. –Ne, ne laže.
Ste pred tem nadlegovali 14-letnega odličnega učenca
in ga spodbujali, naj pokaže svoje velike obrite slive?
Res sem to rekel, a sem mislil, da ji je on poslal …
Ga. Wagner,
ste Lizzyjini prijateljici prisilili oditi skozi okno?
V pritličju. –Dobro. Točka za vas.
Ste takrat rekli Lizzy, naj pokliče CSD, da bo prišel po otroke?
Ni mislila resno. –Nisem.
V prepiru je bilo. Vaša milost, imam izjavo …
Prebral sem jo, hvala. –Ne, napisala sva novo.
Oprostite, imam … –Dolgo v noč sva jo pisala.
Hitro jo lahko preberem.
Lizzy je vprašala, zakaj sva jih vzela. Nisva ji znala odgovoriti …
Sedite.
Prosim, lahko povem odgovor? –Ne. Sedite.
Tu ne gre za vas. Po Lizzyjini izjavi sodeč boste kmalu spet na sodišču.
Prihranimo ganljivi govor za takrat.
Gdč. Viara, vidim, da ste izvajali obiske. To je dobro.
In že pet mesecev ste trezni. To še drži?
Ja. –Zelo dobra novica.
Če bi otroke dodelil vam,
imate v sedanjem bivališču dovolj prostora zanje?
Mislim, da. –Majhno je, ampak gre.
Vaša milost. –Gdč. Viara.
Se zdaj čutite zmožni odgovorno skrbeti za Juana, Lito in Lizzy?
Gdč. Viara.
Mama.
Ja, vaša milost. Zdaj sem zmožna.
Pripravite se za večerjo.
Izvoli.
Kaj, če naša mama ne ve, kako pripravljene rezance imam rad?
Ne skrbi. Lizzy ji bo pokazala, kako,
da bo mama znala pripraviti. –Prav.
Dajta, no. Ne bodimo žalostni na zadnji večer.
Petu in Ellie bi se morali zahvaliti za vse, kar sta naredila za nas.
Hvala. –Hvala tebi, mali.
Hvala vam.
Lita? –Ničesar nočem reči.
O, ljubica.
Potolažit grem Lito.
Razen če hočeš ti. –Ja, hočem. Hvala.
Daj, no. Testenin se nisi dotaknil. Naj jih pogrejem?
V redu je, mali. Že v redu.
Lahko noč, mali. –Lahko noč.
Srček, lahko noč. Rada te imam. –Tudi jaz tebe.
Vsi vajini sodiščni medvedki so tukaj. Tudi nova dva.
Ko smo že pri sodišču …
Rada bi se opravičila za tisto, kar sem napisala sodniku.
Vse je res. –Sicer zunaj konteksta,
ampak ne zameriva ti.
Rada bi ti dala izjavo, ki je nisva smela prebrati na sodišču.
Da jo boš imela.
Mama je prišla!
Pokonci. Gremo.
Lita, pridi, vzemi svoje stvari. –Adijo, Meatball.
Živjo!
Za Lito imam avtosedež, če ga nimate.
Sta vidve prišli po nas? Kje je mama?
Zjutraj bi morala priti v pisarno, pa ni.
Ni se oglasila na telefon.
Sta šli k njej? Morda se ji je kaj zgodilo.
Ja, sva. Zelo se je sramovala. Rekla je, da ne zmore.
Ne, ni.
Zakaj bi izpolnila vse obrazce za sodišče in vrnitev, če ni …
Rekla je, da si vse obrazce izpolnila ti. –Pomagala sem. Pa kaj?
Čutila je, da jo siliš v nekaj, na kar ni pripravljena.
Nisem je silila, pripravljena je!
Naj govorim z njo,
pa bomo nekako rešili in lahko me bo vzela domov.
Ljubica, ko sva jo videli, je bilo očitno, da spet jemlje.
Ne bo prišla.
Ljubica, zelo nama je žal.
Ponjo grem. Pazi na otroka. –Tu počakajta.
Lizzy!
Lizzy. –Pojdita stran. Nista moja starša.
Ne, nisva. Vendar sva tukaj.
Tako je. Tukaj sva in rada te imava. –Kaj?
Ne, pa ne. Saj me sploh ne poznata. –Kaj se pa dogaja?
Nam daste nekaj minut, prosim?
Ja. Oprostite.
Lizzy, ljubica, poznava te.
Veva, da ne maraš sira, obožuješ pa sirov burger.
Veva, da se, če se zjutraj počutiš dobro,
manj naličiš, kot kadar imaš slab dan.
Veva, da je zate najpomembnejše, da Juana in Lito zaščitiš pred tem,
pred čemer niso zaščitili tebe. To veva o tebi.
Dobro vam gre. Oprostite.
Marsičesa ne veva,
a če se bojiš, da ne bi prenesla slabih ali grozljivih stvari,
bi jih, verjemi. –Ja, povej.
Kar imaš, hočeva. Ker te imava rada, Lizzy.
Ne govorita tega. Prosim, samo stran pojdita.
Prosim.
Je Lizzy v redu? –Le razburjena je.
Si v redu? –Ja.
Že gre.
Takole mislim, da bo najbolje.
Vem, da sta Juan in Lita to, kar sta imela v mislih, ko sta šla v to.
Mislim, da bo najbolje, da posvojita njiju,
jaz pa bom Karen prosila za druge rejnike.
Ne. Ne, dobro bo.
Ne, potrebujeva tvojo pomoč. Brez tebe se tega ne greva.
Hodila bom na obiske in če bo treba,
me lahko pokličeta. –Ne.
Pete, nočem se prepirati o tem. –Briga me.
Rekel sem ne. To se ne bo zgodilo.
Zdaj si pri naju. Veš, zakaj?
Kozmično smo povezani. –Točno tako.
Vem, da se vama zdaj smilim, ampak …
To nima zveze s temi dogodki. Kje je najina izjava za sodišče?
Vidiš? Preberi.
"Lizzy me je vprašala, zakaj sva jih sprejela. Nisva znala odgovoriti.
To sva naredila, ker nama je nekaj manjkalo, nisva pa vedela, kaj.
Manjkali so Juan, Lita in Lizzy." –Vidiš?
Ti si manjkala, Lizzy. Ampak zdaj si tukaj in ne boš se naju znebila.
Ja. –Na vsaki tekmi bova.
Težila ti bova zaradi ocen.
Kupila ti bova prvo obleko za maturantca. –Zelo lepa bo.
Ne preveč odprta. Srčkana.
Ne preveč seksi. Le tista čudovita prava mera.
Ko boš maturirala, bova v prvi vrsti, da ti bo nerodno.
V prvi vrsti bova, ko boš diplomirala. Ali ne boš.
A boš diplomirala, ker je pomembno, ti pa si pametna.
Nočem siliti, vendar ti daje več možnosti.
Kakorkoli že, tam bova zate.
Nekoč te bom oddal na tvoji poroki.
Tudi če bom mislil, da je tip gobcač in ni dovolj dober za mojo punčko.
Ja, nekoč v prihodnosti.
V zelo daljni in zelo odmaknjeni prihodnosti.
Lizzy, gremo lahko zdaj domov?
Ja, pa že.
Vem, da tega ne maraš, a se boš morala občasno navaditi.
Ga lahko dobim še jaz?
Odkar te poznam, nisem dobil objema. Prosim?
Živjo. Ne vem čisto dobro, za kaj gre,
ampak a se lahko tudi jaz malo pridružim objemu?
Ni treba, hvala. Hvala.
Oprostite. Narobe je bilo.
To počnem. Kar objemajte se. Prestopila sem mejo.
Ampak vse bo še dobro. Kar vidim.
Živjo.
Hvala.
Adijo. –Adijo.
Ste z njimi? Jih poznate?
Ja. Zakaj? –Bi vstopili?
Pito sem naredila.
Ne, hvala. –Ja!
Karen! –Pita je. Veš, da jih obožujem.
Krasno. –Ja, samo …
Toliko čustev me preveva.
ŠTIRI MESECE KASNEJE
Pojdi na stranišče in se obuj. Šli bomo. –Prav.
Juan, danes ne moreš obuti superg. Lepi moramo biti.
Mama, si videla moj telefon? –Misliš tega, ki ga imaš v roki?
Lita, si šla na stranišče? –Sem.
Dobro. Ste šli vsi na stranišče?
Ja. Imaš paket, ki ga potrebujemo? –Ja.
Dobro. –Pojdimo.
Prehitela te bom.
Ata, lahko vozim?
Vozila ti boš?
Daj mi telefon.
Nobenih motenj med vožnjo. –Prav.
Pustila ji bova voziti.
Ampak imam telefon
in sedel bom spredaj, če bo treba posredovati.
Sandy, pridi, začelo se je.
Sem prišla pravočasno? –Ja.
Kaj je to? –Lizzy mi jo je naredila.
Je ti nisi dobila? –Majico si dobila?
Majico si dobila? –Lahko sedete.
Dobro jutro.
Družinsko sodišče je pomembno … –Počakajte!
Počakajte. Babi Sandy je v hiši.
Lahko začnemo. Sem rekla, da bova prišli. Nehaj.
Ti sedeži so rezervirani. –Ja, zame.
Umakni se. –Nehaj.
Izvolite, sodnik. –Hvala, babi Sandy.
Majico je dobila. –Družinsko sodišče je pomembno delo.
Ampak težavno. Dan za dnem imamo opravka s stvarmi,
ki jih ne bi smel doživljati nihče.
Kadar se lahko v službi smehljamo,
nam to res veliko pomeni.
Morda ni videti, vendar sem zelo sentimentalen
in živim za to. Ronit?
Obožujem to pesem.
Danes smo se zbrali, da uradno ustvarimo novo družino.
Peter in Elinore Wagner,
želita danes posvojiti Juana, Lito in Lizzy v svojo družino?
Ja, vaša milost. –Ja, vaša milost.
Samo pesem me je ganila.
Juan, Lita in Lizzy,
bi radi, da sta Peter in Elinore vaša mama in očka?
Jasno.
Ja, prosim. –Ja!
No, po pooblastilu države Kalifornije
razglašam, da ste družina.
Bi se slikali s sodnikom? –Ja, seveda. Hvala.
Kmalu bomo to mi. –Tudi jaz sem del te družine.
Hvala. –Čakaj, jaz tudi.
Rad bi bil na sliki. –Si prepričan? Ni …
Vsi bi morali. Všeč bi jim bilo.
Prav.
Dobro. Še kdo?
Ja, vi tudi. Pridite.
Dobro, zdaj ste pa vsi. Recite družina.
Družina!
INSTANT DRUŽINA
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: www.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production